25.000 Ro RETAiL DVD Subrip PAL © 07.10.2019
PRIZONIERA FRICII
Singurul lucru pe care-l știu e că are verighetă, nici urmă de soț.
Trebuie să aflăm dacă soțul e și el pe-aici.
Are familie ?
După pozele de aici de pe masă, are.
Verifică la recepție dacă există înregistrări de supraveghere,
și află dacă a avut musafiri în ultimele 12 ore.
- Știi, al doilea papuc e aici. - Da ?
Ei bine, zic și eu,
e improbabil ca cineva să vrea să coboare scările cu un singur papuc.
Păi, e târziu, vrea să se ducă la baie și își uită papucul.
E dezorientată, înțelegi ?
Există un singur punct de impact,
și e suficient de sever încât să fi căzut de la 3,5 m înălțime,
nu rostogolindu-se pe scări.
Ai dreptate.
Ce faci, ești pe Twitter ?
Lasă telefonul.
Vreau să spun, nu este imposibil să fi fost aruncată.
Nu-i așa ?
"Acum că apartamentul de vizavi este liber,"
"mi-aș dori foarte mult să discutăm achiziționarea lui de către mine."
"Nu vreau să profit atât de repede de moartea doamnei Lonnigan,"
"dar trebuie să recunoaștem că drăguța de ea a avut o viață frumoasă,"
"și, de fapt, a trăit mai mult"
"decât majoritatea oamenilor și-ar dori să trăiască."
Poliția. Deschideți.
Poliția.
"Vă rog să luați în considerare de asemenea"
"că mi-am declarat pentru prima oară interesul acum doi ani,"
"după ce s-a îmbolnăvit."
"Vă voi aștepta neîntârziat răspunsul."
"Cele mai bune urări, Abigail Clayton."
Puteți să-mi spuneți ceva despre locatarii de vizavi ?
Cum se numesc ?
Da. E Abigail Clayton.
Abigail Clayton.
Puteți să-mi spuneți câte ceva despre ea ?
Ei bine... nu prea, domnule. Nu am întâlnit-o niciodată.
- Nu ați întâlnit-o niciodată ? - Nu. Îmi pare foarte rău.
Klandermann. Da.
Numai câteva ore, de fapt, așa mi s-a spus.
- Mă puteți servi cu o cafea ? - E inevitabil, da.
Ne pare foarte rău pentru... Da.
Este deranjant. Aveți absolută...
Da. Mulțumesc.
Îmi pare rău. Ce m-ați întrebat ?
Spuneați că nu ați întâlnit-o niciodată pe această locatară care stă...
Nu. Nu, nu, n-am întâlnit-o. Lucrez aici de 11 ani.
Era în apartament înainte să ajung eu aici,
așa că nu ne-am întâlnit niciodată.
În 11 ani, nu ați interacționat niciodată personal cu ea ?
Asta nu e complet adevărat, domnule.
În fiecare zi sau noapte la o oră specifică,
îmi dă o scrisoare pe sub ușă.
Eu sunt singura persoană din clădire care comunică cu ea.
Mâncare, îmbrăcăminte, orice, eu i le livrez.
Le las pe hol, bat la ușă și plec.
Ea nu iese niciodată.
Așa că în sensul acesta da, am comunicat, presupun.
- E un pic cam ciudat. - Acesta e Columbus Circle, domnule.
Nimic nu pare ciudat pe aici.
Foarte bine. Va trebui să vă rog să veniți la secție...
- Pe bune ? - După ce terminați programul.
La ce oră va fi asta ?
E absolut... ? La 9:30.
Termin la 9:30.
Da.
O să mai încerc o dată.
Domnișoară Clayton ? Deschideți, vă rog.
E poliția.
Știu că sunteți înăuntru. Am încercat să sun...
Nu am nevoie decât de două minute din timpul dumneavoastră.
Bine. Putem face asta în două feluri.
Mă puteți primi acum și voi face lucrurile scurte și plăcute,
sau pot să mă întorc mai târziu cu un mandat și mai mulți colegi,
și din câte am înțeles nu o să vă placă asta prea mult.
Bine, o să vin cu mandat.
Ce hol sinistru.
E cineva ? Bună.
Doamnă, îmi pare foarte rău.
Trebuia doar să vorbesc cu dumneavoastră despre vecina de vizavi, dacă se poate.
Nu o cunoșteam.
Îmi pare rău. Sunt foarte ocupată acum.
Nimeni... Am să intru pentru o clipă.
O să închid ușa.
Uite, nimeni nu are probleme. Urmez doar protocolul.
Nu am nevoie decât de câteva minute din timpul dumneavoastră.
Locuiți chiar vizavi de ea.
Corect.
Aveți un apartament cu adevărat minunat.
Asta vă învață la școala de detectivi ?
Să mă fermecați cu laude false și apoi să vă așezați la o cafea ?
Păi, dacă oferiți, știți, mi-ar plăcea o ceașcă de cafea.
Am ajuns aici la 6:00 dimineața.
Am venit de la un alt caz, am stat treaz toată noaptea.
O cafea ar fi minunată.
Găteați ?
- Da. - Așteptați pe cineva la ora asta ?
Îmi imaginez că știți deja răspunsul la întrebarea asta.
Bine, m-ați prins.
A fost o întrebare necinstită, încercam doar să sparg gheața.
Pe mine nu mă interesează să sparg gheața sau să fac conversație,
așa că mi-ar plăcea foarte mult să treceți la subiect,
ca să-mi pot continua dimineața.
Așa că, fără cafea ?
De cât timp locuiți aici ?
Voiați să vorbiți cu mine despre vecina mea ?
Mulțumesc.
Da, așa e.
E foarte frumoasă...
Era bătrână și am înțeles că era bolnavă de ceva timp. Nu știu.
Ei bine, din câte am aflat eu, se simțea mult mai bine.
Știți, îi plăcea să coboare pe scări, nu cu liftul,
prefera să meargă pe jos în loc să ia taxiul.
Dacă spuneți dumneavoastră...
Administratorul spune că nu vă place să ieșiți foarte mult.
Presupun că nu.
Aveți... cum se numește ? Agorafobie ?
Ei bine, dacă insistați.
Fără supărare. Știți, și eu sufăr de arahnofobie.
Serios ?
Da. E o frică de păianjeni.
Ce n-aș da pentru o cutie de pantofi plină cu tarantule acum.
Sunteți destul de glumeață
pentru o doamnă care nu iese din casă foarte mult.
Sunteți aici ca să vorbiți despre mine sau despre Hilary ?
Hilary ?
Așa o chema.
Dar credeam că nu o cunoșteați deloc.
Nu, domnule detectiv, nu o cunoșteam.
Dacă nu o cunoșteați deloc, atunci de ce i-ați spune pe numele mic ?
În regulă. Am terminat ?
Nu. Încă câteva minute.
De-a lungul ultimelor zile sau săptămâni, au fost vizitatori neobișnuiți
sau orice lucru ieșit din comun de care sunteți conștientă
venind din apartament ?
Nu au fost sunete neobișnuite noaptea trecută când a murit ?
Din moment ce nu știu când a murit, ziua sau noaptea,
și din moment ce am spus foarte clar
că nu am auzit nimic neobișnuit venind din apartamentul ei,
am să presupun că intrăm într-o zonă de redundanță.
Bine, acum am terminat. Vă mulțumesc pentru cafea.
Am să vă las câteva cărți de vizită.
Dacă vă gândiți la ceva, dați-mi un telefon.
Vă mulțumesc. Așa o să fac.
Bine.
Asta e o vază foarte frumoasă.
E puțin derutantă, dar frumoasă.
Sunt sigură că i-ați putea da de rost.
Banca Privată Gestiunea averii
Numele ei e Justine Waters, și era cunoscută ca "Drăguța Americii".
Unica moștenitoare a averii Waters, estimată la sute de milioane de dolari,
a dispărut în mod misterios acum 17 ani luna aceasta.
Priviți aceste înregistrări de familie cu Justine.
O arată la casa de vară a familiei Waters
din nordul statului New York.
După cum puteți vedea,
Justine este filmată etalându-și talentul la hula hoop.
La acel timp, deținea recordul mondial de 14 ore neîntrerupte.
Au existat multe speculații legate de locul în care s-ar afla Justine.
Teoriile se întind de la cea că ar fi fugit cu un prinț saudit
până la cea că ar fi fost victima unei crime.
Deși marele și puternicul Philip Waters
a susținut până la moartea lui acum 5 ani de zile
că nu a încetat niciodată să își caute fiica,
tăcerea de 17 ani a lui Justine
rămâne cel mai discutat mister al unei persoane dispărute de până acum.
În anii ce au urmat,
după ceea ce avea să devină actul ei istoric de dispariție,
se zvonea că Justine Waters, în vârstă de 18 ani,
tocmai se logodise cu Prințul Ahmed Mustafi al Iordaniei.
Ce s-a întâmplat cu Justine Waters ?
Și o vom mai vedea vreodată ?
Sunt Jerry Penacoli pentru Extra.
Mă întreb dacă m-ai putea ajuta să identific
acest simbol.
- Interesant. - Da ? De ce anume ?
Ei bine, ar putea fi emblema unei familii.
Aceasta e litera M, nu-i așa ?
Păi, asta era intenția. Schița e grosolană, dar...
Ei bine, unde ai găsit asta ?
Nu pot să-ți spun. Trebuie doar să aflu ce este.
Bine. Am o carte în spate, un soi de almanah, ca să zic așa.
Poate că reușesc să găsesc ceva similar.
Cât crezi că... O secundă.
Da ?
Da, am verificat toate probele așa cum mi-ai spus.
Stinge-o ! Calcă pe ea.
- Ce ai găsit ? - Nu prea multe.
Singurul lucru care te-ar putea interesa sunt niște medicamente cu rețetă,
dar era o femeie în vârstă.
Știm cine este doctorul ?
Da, un doctor de la spitalul Westchester.
Avem un nume ?
Da, dr Raymond Fontaine.
Bine, o secundă.
Am să-ți dau cartea mea de vizită și am să aștept telefonul tău.
- În regulă, Frank. - Bine, mersi, Howie.
Priveliștea e într-adevăr uimitoare.
După cum puteți vedea, ne aflăm direct deasupra Rondului lui Columb,
care, apropo, este punctul exact din care se măsoară oficial
toate distanțele de și până la orașul New York.
Proprietara a renovat complet apartamentul,
și l-a dotat cu cele mai noi și mai bune facilități.
Bucătărie de primă linie de la Pedini.
Există numai două apartamente la mansardă.
Ușier cu program permanent, administrator. E o clădire cu servicii complete.
Și mai primim o ofertă în cursul zilei de azi, așa că...
Cred că vi se potrivește. În locul vostru, aș acționa.
Ce crezi ?
- Îl ador. - Foarte bine.
Au închiriat apartamentul !
Cum s-a putut întâmpla asta ?
Am scris o jumătate de duzină de scrisori !
Sunt de acord, Abby, e pur și simplu scandalos.
Nu mi-au returnat nici mie telefoanele.
Putem face ceva ca să oprim asta ?
Am să mă interesez imediat.
- Trebuie să te văd, Ray. - Abby, sunt ocupat.
Am spus...
Trebuie să te văd, Ray.
Mă ocup de ceva.
Raymond ! Acum !
Știi, poliția a fost aici. În casa mea.
Bineînțeles că poliția a fost aici, Abby.
Și asta nu te deranjează ?
Poliția a fost aici pentru că a murit Hilary.
A căzut și îi investighează moartea.
Tu locuiești vizavi de ea,
așa că bineînțeles că vor întreba dacă nu ai auzit nimic suspect.
Odată ce deduc că moartea ei a fost un accident,
ceea ce a fost cu siguranță, nu vor mai avea de ce să te deranjeze.
Unul dintre detectivi mi-a lăsat cartea lui de vizită.
Ray, câte portofele ți-am cumpărat de-a lungul anilor ?
Abigail, sunt atașat de ăsta.
A fost un cadou de la mama ta în prima mea zi la școala medicală.
Nu am să mă despart niciodată de el.
Nu vreau ca lucrurile să se schimbe, da ?
Am nevoie ca lucrurile să rămână la fel.
Ca lucrurile să continue așa cum au fost.
Asta e o perturbare.
Ei bine, dacă nu îți dorești schimbare, te sfătuiesc ferm
să încetezi să te mai interesezi de apartamentul de vizavi.
Nu e realist. Apartamentul este închiriat.
Și locatarii își vor trăi viața așa cum și Hilary a trăit-o pe-a ei.
Nici o privire.
Ray.
Abigail...
Trebuie să ai încredere în mine, fetițo.
Trebuie să te liniștești.
Îți promit, totul va fi în ordine.
Nu am fost întotdeauna aici pentru tine ?
Și prin "întotdeauna" vreau să spun cea mai mare parte a vieții tale.
Bine, draga mea.
- Bună dimineața, domnule Stanford. - Bună dimineața.
- Bună ziua, domnule. - Klandermann.
Domnule Stanford, dacă nu vă supărați că vă spun,
am impresia că vă cunosc de undeva.
- Serios ? - Da. E ca și cum...
Nu știu, parcă ne-am fi întâlnit undeva, sau ceva de genul ăsta.
Mi se întâmplă destul de des.
- Cred că am una din fețele acelea comune. - Serios ?
Probabil că asta e.
Vine un miros tare plăcut din apartamentul dumneavoastră.
- Presupun că doamna Lillian... - Da, ea e bucătăreasa în familie.
- Da. - E uimitor că nu cântăresc 140 kg.
Da, nu înțeleg.
Nenorocitule !
E un pic cam târziu pentru asta ! Tu ai început, Lillian !
La naiba ! De ce faci asta ?
Iisuse !
Mai spune-mi o dată să-mi cobor vocea și jur pe Dumnezeu...
- Nu vreau să te vadă angajații. - Cui îi pasă ?
Nu am să vorbesc cu tine când ești în halul ăsta.
Vreau doar să intrăm înăuntru, da ? Charlie...
Nu te duci nicăieri, târâtură !
- Târfă mică ! - Fir-ar să fie, mă întorc înăuntru.
O să terminăm asta.
- Taci din gură ! - Nu vrei să audă angajații !
Îi plătesc suficient ca să-și pună dopuri în urechi.
Ești beat ! Vreau să merg înapoi înăuntru.
Nu te duci nicăieri.
Târâtură ! Tocmai m-ai lovit ? Asta ai făcut ?
Niciodată să nu mă lovești !
Târâtură !
- Îmi pare rău ! - Niciodată să nu-l lovești pe Charlie !
Ai înțeles ?
Amintește-ți de unde-ai venit.
Amintește-ți, târâtură !
Domnișoară ?
Ajută-mă.
Te rog.
Să sun la 112 ?
Nu.
Nu vreau să meargă la închisoare.
Trebuie să te ridici. Ridică-te !
- Ajută-mă. - Ridică-te !
Liniște.
Lillian.
- Nu-l lăsa să intre. - Sunt Charlie.
Îmi pare rău.
Te rog, deschide ușa.
Haide, îmi pare rău. Hai să vorbim despre asta.
Lillian !
- La naiba. Te rog... - Lillian, deschide ușa.
Deschide dracului ușa !
Grozav.
Mulțumesc.
Îmi pare rău. Îmi pare foarte rău.
De ce-ți pare rău ?
Îmi pare rău pentru că acum ești implicată în asta.
Și nu am vrut ca asta să se întâmple.
Nu ai de ce să-ți ceri scuze.
Muncește din greu și când muncește devine uneori stresat,
și când se află sub presiune, bea mult.
Și cred că eu îl stârnesc și nu vreau să o fac.
Mă simt atât de prost.
De ce îi cauți scuze ?
Pentru că nu îl cunoști cu adevărat. E un tip...
pe care te poți baza.
Nu-ți mai cere scuze pentru el.
Încetează.
Eu chiar îl iubesc.
De ce ar omorî cineva un violonist ?
Slujba asta e groaznică uneori.
De ce ar vrea o femeie de 80 de ani să se arunce de la balcon ?
Vezi asta ? Așa îmi place scena unei crime.
Ăla de acolo e toracele, capul...
... și aici jos...
- Dumnezeule ! - Ce naiba e asta ?
Vezi, așa arată scena unei crime.
Ce, nu crezi că și asta e o sinucidere ?
Tu, amice, ești un nenorocit bolnav.
Spun și eu, lucrez de 9 ani în poliție, și lucrurile nu se leagă.
Fata de vizavi e cu adevărat interesantă.
Acum înțeleg.
Ce, arăta bine ?
- Da, era atrăgătoare. - Știam eu.
Nu, uite care-i chestia. Am trecut-o prin sistem, da ?
Nu e nimic legat de ea.
Nu are număr de securitate socială, nu are permis de șofer, nimic.
O femeie ca asta,
care trăiește în Columbus Circle, cu atâția bani ?
Pur și simplu nu are sens.
Știi, nu a ieșit din apartament de ani de zile.
Ăsta e New York, e un oraș plin de țicniți.
Nu, nu părea nebună.
Cum părea ?
Părea o victimă.
Dumnezeule.
Nu-mi vine să cred că am adormit aici.
Cât e ceasul ?
E aproape 8:30.
Aproape nouă ore. Dumnezeule.
Îmi pare rău dacă ți-am invadat spațiul.
E în regulă.
Vrei să îți torn niște ceai ?
Nu, nu, nu, e în regulă. Doar că trebuie să plec.
Mulțumesc, totuși.
Dumnezeule, Charlie o să mă omoare.
Am impresia că a încercat deja asta noaptea trecută.
Arată rău ?
Ai o oglindă ?
E chiar acolo.
Mă simt atât de prost.
Nu.
Ba da. Mă simt atât de prost.
Nici nu te cunosc, și te trag în chestia asta.
E în regulă.
E în regulă. Nu plânge.
De ce nu te așezi ?
Bea niște ceai.
Mulțumesc.
Ai fost atât de amabilă.
Îmi pare rău.
Charlie nu e un tip așa de rău.
Nu vreau să-l urăști.
- A făcut o primă impresie groaznică. - Știu.
Așa a făcut.
Pot să te întreb ceva ?
De ce nu îți place să ai vizitatori ?
Îmi pare rău, nu am vrut să fiu băgăcioasă.
Asta a spus agentul imobiliar.
Presupun că am hotărât cu mult timp în urmă,
că prefer să fiu singură.
Asta nu-i așa ciudat.
Uneori îmi doresc să fug,
și să fiu undeva unde nu mă cunoaște nimeni,
și pot pur și simplu să o iau de la început.
Știu.
Și ce ai făcut ?
Ți-am spus.
Se întorcea, așa că am ieșit pe hol și am adus-o înăuntru.
Pe hol ? Ai ieșit pe hol ?
Știi, mi-a amintit de...
Știi tu, doar erai acolo. Și..
Ei bine...
Atunci eram doar un copil...
Nu puteam să stau să mă uit fără să fac nimic.
Așa că ai sunat poliția, desigur.
Nu.
Ce s-a întâmplat ?
Păi, când s-a trezit azi dimineață...
"Când s-a trezit" ? Vrei să spui că a dormit la tine ?
Nu a fost tocmai o petrecere în pijama, Ray.
Era rănită, și și-a pierdut cunoștința.
Cum o cheamă ?
Lillian.
E încă acolo ?
Nu.
A plecat.
O să fie în siguranță acolo ?
Nu știu.
Abby...
Ce-o să faci acum ?
Știi foarte bine că genul ăsta de lucruri nu fac decât să se înrăutățească.
Nu știu. Nu e responsabilitatea mea, nu-i așa ?
Poate ar trebui să te gândești că, acum că ai ajutat-o,
e posibil să vină din nou la tine ca să o ajuți.
Te-ai gândit ce o să faci data viitoare ?
Nu.
Dă-mi un mini.
- Cu puțină brânză ? - Da.
Știu doar că nu vreau să fiu implicată.
E puțin cam târziu pentru asta.
Și, Abigail, nu e corect să îi oferi refugiu și alinare
și apoi, când îți bate din nou la ușă, să o ignori.
Poate că poți face ceva. Vorbește cu ea, ajut-o.
Nu știu.
Ei bine, e ceva de luat în considerare. E vecina ta.
Aveți ceva în comun.
Poate că ar trebui să o inviți la cină. La tine acasă.
Nu cred că îmi place atât de mult ideea asta, Ray.
- Gândește-te la asta. - Bine.
- Mănânci ? - Da.
- Covrig cu puțină brânză. - Pa.
M-ai cotonogit bine.
Îmi pare rău.
Vorbesc serios.
Te iubesc.
Și eu te iubesc.
- Mulțumesc, Bubba. - Cu plăcere, domnișoară Hart.
Domnișoară Lillian, pot să vă ajut cu astea, vă rog ?
Îmi pare rău ! Îmi pare teribil de rău !
- Mă ocup eu. - Nu, așteptați !
Te distrezi acolo jos, Klandermann ?
Nu, domnule. Nu, deloc. Încercam doar să ajut cu...
- Glumesc. Lasă-mă să te ajut. - Foarte bine.
Asta... nu ar trebui să văd asta.
- E în regulă. - Foarte bine. O să chem liftul.
Gata.
Îmi pare foarte rău. Încercam să ajut.
- Nu-ți face griji. - Erau atât de multe pungi.
Nu sunt toate pentru mine. Ți-am cumpărat o cravată nouă.
O cravată nouă ?
Aici, domnule ?
Pe tejghea, te rog.
- Scuzați-mă, îmi pare rău. - Mulțumesc.
- E totul în regulă, Klandermann ? - Da...
Ei bine, nu.
Acolo...
Acolo am găsit-o.
- Pe cine ați găsit ? - Pe doamna Lonnigan.
- Locatara de dinainte. - Ce vreți să spuneți ?
Păi, eu am fost cel care a găsit-o. Chiar aici.
Au spus că a căzut pe scări.
Nu știam asta.
Era o bătrânică atât de dulce, știți ? Toată lumea din clădire o iubea.
Întotdeauna avea ceva drăguț de spus,
și întotdeauna făcea pe toată lumea să zâmbească.
- Întreaga clădire o iubea, cu adevărat. - E așa de trist.
Nu mai văzusem pe nimeni murind, înainte.
Ce vrei să spui ?
Nu murise încă, atunci când am găsit-o.
Nu.
Am primit un telefon, locatarul de sub ea, Henderson,
a auzit un zgomot puternic, și am gonit până aici...
Și ușa era descuiată,
ceea ce e destul de neobișnuit pentru o clădire ca asta,
să vă spun drept.
Și... părea că încă încerca să vorbească.
- Ce încerca să spună ? - N-am idee.
Eu nu văzusem nimic, iar ea era...
A fost groaznic, așa că totul e încețoșat acum, știți.
Da. Da, ce păcat.
Vreau să spun, am o idee...
Nu ar trebui să spun asta.
Nu am mai spus nimănui până acum,
dar atunci când am găsit-o, părea că încerca să spună... "De ce ?"
- "De ce ?" - Dar era un "De ce eu ?"
"De ce mi s-a întâmplat mie ?", genul ăsta de "de ce".
Are vreun pic de...
Îmi pare rău. Nu ar trebui să fiu aici.
Îmi pare rău că v-am reținut.
Aveți nevoie de ajutor la despachetarea sacoșelor sau... ?
O să-mi amintesc de unde vă știu, domnule Stanford. Pe cuvânt.
Îmi pare așa rău că nu am făcut-o.
- Bine, să-mi spui când o faci. - Cu siguranță.
Despre ce-a fost vorba ?
Crede că mă cunoaște de undeva.
Te cunoaște ?
Nu cred.
Bună. Îmi pare rău.
Asta... de la...
- Mulțumesc. - Bine.
"Te rog, vino să mă vezi când ești singură. Abigail."
Înainte să pleci, ai stat doar în Bakersfield tot timpul ?
Bakersfield, California.
Mama mea bea, mai mult ca să scape de tata...
care bea și el.
- Era abuziv ? - Da.
De fapt, de asta am plecat, pentru că nu mai puteam să suport.
Aveam 15 ani, și 7,20 dolari pe numele meu.
Și mă îndrăgostisem de Charlie și el a avut grijă de mine de atunci.
Nu aș putea...
Nu aș putea să stau cu cineva care mă lovește.
Vreau să spun, ne simțim bine împreună, dar eu...
Nu aș avea nimic fără el.
Pur și simplu, nu aș putea s-o fac.
Care e alternativa ?
- Mai vrei niște vin ? - Da, te rog.
Familia ta unde e ?
Mama mea a murit.
Și tatăl tău ?
E mort și el.
Ai fost apropiată de ei ?
Am fost apropiată de mama.
Tatăl meu bea și el și pierdea controlul. Făcea niște crize de furie.
Și ne bătea pe mama și pe mine... când încercam s-o protejez.
Tatăl meu putea să controleze orice.
Marea căsătorie din '92
Waters se va căsători cu Prințul Iordaniei
Ai crescut bogată ?
Presupun.
Ei bine, eu am crescut într-un parc de rulote.
Norocoasa de mine.
Ai frați sau surori ?
Nu.
Sunt numai eu.
- Tu ? - Nu. Și eu sunt numai eu.
Cum ai dispărut ?
Justine Waters a dispărut, doctor interogat de poliție
Nu am fost întotdeauna aici pentru tine ?
Tatăl meu avea un prieten,
care știa cât de rău putea să devină și de ce era în stare,
așa că m-a ajutat să... m-a ajutat.
Știi, nu am plănuit să nu mai ies niciodată din casă.
Mă duceam la magazinul alimentar și mă furișam afară noaptea.
Mă duceam în Central Park.
Întotdeauna eram uimită de cât de liniștit era totul.
Un oraș atât de mare.
Vreau să te duc afară.
E un magazin de flori. E la o stradă distanță.
Vreau să te duc acolo.
Miroase atât de incredibil și vreau să-ți aleg florile favorite.
Și la încă o stradă distanță e un magazin de cărți rare,
în care miroase a mosc și are cele mai incredibile cărți,
și e un loc la fereastră,
și putem să luăm niște cărți și să citim împreună.
Nu cred că m-aș simți în siguranță.
Aș fi cu tine.
Te-aș proteja.
Nu poți să stai aici pentru tot restul vieții.
Uită-te la tine. Ești atât de frumoasă.
Ești uluitoare.
Vreau să te scot în lume.
Simți mirosul de lavandă ?
Hai să vedem dacă e în curtea din spate.
E o casă frumoasă. Ar fi trebuit să mă fac doctor.
E cineva ?
Simți miros de vopsea ?
Pentru numele lui Dumnezeu !
Pantofii mei buni. Mama o să facă o criză.
De-abia am vopsit veranda aia.
Îmi pare atât de rău.
N-am avut idee. Îmi pare atât de rău.
Trebuie să fiți dr Ray Fontaine ?
- Da. - Da, eu sunt detectiv Frank Giardello.
El e partenerul meu, Jerry Eaans.
Doi detectivi și nu v-ați putut da seama că veranda e proaspăt vopsită ?
Ne pare foarte rău.
Ne întrebam dacă ne puteți acorda câteva minute din timpul dumneavoastră.
Sigur. E în regulă dacă vorbim aici ?
- Da. - E în regulă.
Da, voiam să vorbim cu dumneavoastră despre doamna Hilary Lonnigan.
Sigur. Ce-i cu ea ?
Păi, sunt sigur că știați că a decedat acum câteva săptămâni.
Desigur. Am fost doctorul ei.
Da. Ne puteți spune ceva despre starea ei de sănătate ?
Fusese bolnavă de un timp.
Da, era bolnavă. Ce avea ?
Cancer. Era în remisie, de fapt.
Avea amețeli, lucruri de genul ăsta ?
Nu s-a plâns niciodată de așa ceva. Dar avea tendința să se forțeze.
Era unul din acei oameni cărora nu le place să stea locului.
- De ce întrebați ? - A fost rănită destul de grav.
Păi, a căzut pe niște scări.
Ce sugerați ?
Nu sugerăm nimic.
Încercăm doar să aflăm dacă avem sau nu de-a face, cu un omor.
Am vrea să-i vedem documentele medicale.
- Dacă e în regulă. - Desigur. Mi-ar trebui o citație.
- Confidențialitatea doctor-pacient. - Desigur.
Haideți să facem în felul următor. Vă dau cartea mea de vizită...
- Mulțumesc. - Ținem legătura.
- A fost o plăcere să vă cunosc. - Da, încântat de cunoștință.
- Cum îl cheamă pe câine ? - El e Digger.
Digger ?
În regulă. Mulțumesc.
Apropo...
O cunoașteți pe Abigail Clayton ?
Din nou, domnule ofițer, confidențialitatea doctor-pacient.
Da.
Nu vrem să vă irosim și mai mult timpul. Vă mulțumim.
- Vă mulțumim. - Să aveți o seară bună, domnilor.
Și dumneavoastră.
Oprește-te !
Ce e ?
Păi, nu l-am întrebat dacă era pacienta lui.
L-am întrebat dacă o cunoștea.
Te descurci bine. De descurci minunat.
Bine.
Uimitor, Abigail. Abigail...
Lillian, de ce facem asta ? Nu vreau să plec.
E bine să ieși din apartament.
Te descurci de minune. Uită-te la tine.
- Hai să ne oprim. Lillian... - Nu, nu, nu.
Bine.
Minunat.
- Nu mă simt bine. - E în regulă. Știu.
E suficient de departe.
Te descurci minunat. Sunt aici pentru tine.
Abigail.
Ține ușa.
O țin, domnule.
O țin. Haideți. Gata.
Trebuie să mergem cel puțin până la masa de acolo.
Nu, cred că am mers suficient.
E totul în ordine în seara asta ? Domnule ?
- Bine. - Încă nu sunt gata.
- Bine ? - Bine.
Eu cobor aici.
Tocmai mi-am amintit de unde vă știu.
Da...
Unu...
Doi...
Trei.
Haide ! Bine ! Foarte bine !
Superb.
Tu trebuie să fii Abigail.
Te simți bine, scumpo ?
Lasă-mă să te ajut.
Nu o atinge ! Nu o atinge, te rog !
Pur și simplu, nu o atinge.
Bine ?
Nu. Te rog.
Charlie, te rog.
Să aveți o seară plăcută, fetelor.
Stai aici o clipă.
Nu, nu !
Te rog nu intra acolo !
Te rog, nu !
Stai aici. E violent !
Când o scoți din apartament,
eu o să instalez un soft pentru ca, atunci când intră online,
să îi putem lua parola de la bancă.
- Bun. Am înțeles. - Ai înțeles ?
E ca și cum am fura identitatea unei fantome.
Exact. Vrea să rămână ascunsă.
Și, după ce îi luăm banii, la cine naiba o să se ducă ?
Avem informațiile ei de cont,
numărul ei de securitate socială, semnătura ei,
dar încă mai trebuie să-ți facem buletinul fals.
E pur și simplu perfect.
Vorbim de sute de milioane de dolari.
- Nu mai facem economii. - Numai apusuri și mimoze, iubito.
Și, odată ce îi luăm parola, succesul e asigurat.
La mulți ani.
Mulțumesc. Te iubesc, păpușă.
Și eu te iubesc.
- Abigail, te rog ! - Ce face în casa mea ?!
Bea ! Abigail !
Ăsta nu-i apartamentul meu.
Sunt aici.
Vreau să merg acasă.
Locuiesc aici și așa vreau să fie lucrurile.
Vreau să fiu singură. Așa vreau eu.
Te-ai descurcat minunat în seara asta, Abby.
Nu pot să am oameni în viața mea.
Nu pot să te am în viața mea...
dacă el e în viața ta. Nu pot.
Nu, vreau să fiu singură.
Vreau să fiu singură.
Bine.
Îmi pare foarte rău pentru Charlie.
Nu-ți mai cere scuze.
E...
E periculos și va sfârși prin a te răni mai mult decât a făcut-o deja.
Te rog, pleacă.
Bine.
Te rog, pleacă.
Îți mulțumesc foarte mult pentru cina din seara asta, Abigail.
Primul mesaj nou. Trimis astăzi la 21:17.
Domnule Stanford ? Sunt Joe Klandermann.
Presupun că pot să-ți spun Charlie pentru că ne cunoaștem de mult, nu ?
Oricum, dacă ți-e greu să-ți amintești de mine,
gândește-te la o celulă, acum 12 ani de zile.
Închisoarea Rahway ? Îți amintești ?
Urma să faci 5 ani pentru o escrocherie, iar eu tocmai ieșeam după doi ani.
Vremuri bune. Da.
Dar să nu ne lăsăm copleșiți de amintiri.
Vino să te întâlnești cu mine la cafeneaua de la colțul Străzii 59,
după ce ies de la muncă.
Trebuie să vorbim.
O să mă bagi și pe mine în escrocheria pe care o operezi, Charlie.
Nu știu despre ce e vorba, desigur,
dar trebuie să fie cava important dacă stai tu aici.
Da. Nu mă face să aștept...
partenere.
La naiba.
Ești un om mort ! Mă auzi ? Ești un om...
Știrea bombă din seara asta,
este moartea bizară a unui infractor în Columbus Circle.
Transmitem în direct cu Diane Weiss, care se află la fața locului.
Aparent, Diane, omul a fost strangulat înainte să fie lovit de un autobuz ?
Da, Ginger. Poliția crede că victima poate să fi fugit de un atacator.
Totuși, victima, Joseph Klandermann,
al cărui nume adevărat era Nathaniel Muskit,
era un infractor căutat.
Charlie ?
Muskit a dispărut acum aproape 12 ani,
și a evitat autoritățile în tot acest timp.
Charlie ?
A fost condamnat în 1998 pentru că opera o schemă Ponzi
care îi păcălea pe investitori...
L-ai omorât pe Klandermann ? Charlie ?
Charlie, noi nu omorâm oameni !
- Lillian... - Nu, Charlie.
Asta e schema.
Asta e schema pe care am așteptat-o, Charlie !
Ar fi putut să ne toarne. Am luat o decizie pentru a ne proteja.
Ai luat o decizie proastă, Charlie.
Nu vreau să fug de polițiști !
Nu e nevoie să fii speriată, da ?
Totul va fi bine.
E în regulă.
Ce spune acolo ?
- Vrea să ne vadă. - Da.
Klandermann e mort, Ray. E mort.
Știu, am auzit. Ești în regulă ?
Nu știu.
Ce mă fac ?
Vor angaja un administrator nou.
Ray, știi că nu pot să am încredere într-un administrator nou.
Nu pot să am încredere într-un administrator nou.
Klandermann fusese aici de atâta timp.
Cum să am încredere într-un administrator nou, Ray ?
Ray, trebuie să te văd.
Acum nu pot. Promit că o să trec mai târziu.
Te rog, Ray ? Chiar am nevoie să te văd.
Ne vedem mai târziu în seara asta. Relaxează-te.
Respiră adânc acum. Pentru mine, da ?
Pa.
Situația a scăpat complet de sub control.
- Înțeleg. - Nu, nu cred că o faci.
E peste tot la televizor.
Vreau să spun, d-na Lonnigan a însemnat un lucru. Asta a trebuit făcut.
- La fel și Klandermann. - Charlie ?
Dar s-a făcut o greșeală cu doamna Lonnigan.
- Despre ce vorbești ? - Despre ce vorbește ?
Când urma să-mi spui asta ?
Nu e nici timpul, nici locul pentru asta.
Ray, cum adică "greșeală" ?
S-a făcut în mod evident o eroare serioasă.
Am vrut să vorbim cu dumneavoastră despre doamna Hilary Lonnigan.
Poliția a fost aici, investigând un omor,
nu accidentul unei femei de 82 de ani.
- Eu nu fac greșeli. - Se pare că faci.
Altfel nu ar investiga un omor, Charles.
Iisuse Hristoase.
Mulțumită mie, doamna Lonnigan a trăit o viață lungă și prosperă.
Cu trei ani mai lungă decât anticipasem
și un om nu poate aștepta prea mult, dar acum asta s-a terminat.
Trebuie să discutăm o strategie de ieșire.
Nu, nu există o strategie de ieșire.
Ne aflăm la un e-mail distanță de o avere.
Charles, cât timp crezi că le va lua
să-și dea seama că eu sunt proprietarul apartamentului ?
Că eu am plătit pentru tot ?
Sunt banii mei !
Odată ce își dau seama de asta,
e foarte ușor pentru ei să deducă cine e Abigail.
Și ce punem la cale cu toții.
Trebuie să discutăm o strategie de ieșire.
S-ar putea să aibă dreptate, Lillian.
Doar că e atât de păcat.
Păi, dacă îmi dați voie, am să mă duc să-mi ud plantele,
am să trec pe la Abigail,
o să-i duc gunoiul, o să-i iau hainele de la spălătorie,
și o să-i fac un masaj la picioare ca să o calmez, mulțumită ție.
Presupun că sunt blestemat să am grijă de femeia asta,
pentru tot restul vieții.
Ce facem ?
Lasă-mă să încerc să vorbesc cu el.
Lillian.
Te rog, du-te în casă și fă să pară că a fost jefuită.
Da ?
- Ai luat totul de pe cadavru ? - Da.
Ai luat telefonul ?
Nu era în casă ?
Nu.
Are toate datele noastre.
Știu.
Abandonăm planul ?
Nu.
Nu, nu-l abandonăm.
Suntem prea aproape.
Fără bani, cât de departe am ajunge ?
Uite, știam că dacă lucrurile merg prost,
am avea un plan de rezervă, și avem.
Bine ?
Trebuie să-i forțăm mâna.
Bine ?
Trebuie să o facem acum.
Totul va fi bine.
Te rog ! Te rog, am nevoie de tine !
Deschide ! Grăbește-te, te rog !
Te rog ! Deschide ! Lasă-mă înăuntru !
Deschide ușa și lasă-mă înăuntru !
O să mă omoare, Abigail ! Te rog !
Te rog, Abigail ! Deschide ușa, te rog !
Te rog, Abigail ! Te rog !
Deschide ușa !
Charlie, calmează-te ! Calmează-te !
- Crezi că o să mă părăsești ? - Nu !
- O să mă părăsești ?! - Nu o să te părăsesc ! Te rog !
Îmi pare rău !
Târâtură ! Întoarce-te aici !
Dă-mi arma !
Arma ! Dă-mi arma !
Am să te împușc, Charlie ! Am să te împușc !
- Ai să mă împuști ? - Am să te împușc, Charlie !
Fă-o !
Oprește-te ! Dumnezeule ! Oprește-te !
Dumnezeule ! Ce faci ?!
Ce faci ?! Charlie !
Charlie, trezește-te ! Trezește-te, Charlie !
L-ai omorât, Abigail ! Ce-ai făcut ?!
- Tu l-ai împușcat ! - Nu !
Trebuie să sun pe cineva.
Abigail, nu, nu poți să suni pe nimeni ! Ai înnebunit ?
Nimeni nu trebuie să afle despre asta. Nu, Abigail !
Tocmai l-am omorât pe Charlie.
Trebuie să plecăm. Trebuie să scăpăm de-aici.
Nu, nu, nu pot să merg nicăieri.
Ne aflăm la un e-mail distanță de o avere.
Sunt singură și nu știu ce să fac acum și trebuie să plec.
Te rog, Abigail, ajută-mă.
Trebuie să adunăm câți bani putem împreună,
și trebuie să plec de aici, bine ?
Am bani.
Nu am bani gheață.
Putem să transferăm bani din contul meu.
Și, odată ce îi luăm parola, succesul e asigurat.
Aș vrea să fi putut vorbi cu Ray.
Nu, nu poți să vorbești cu Ray. Nu poți să vorbești cu nimeni.
Am încredere în el.
Uită-te la mine.
Acum nu putem avea încredere decât una în cealaltă.
Bine ?
Bine.
Pe bune ? Îți bați joc de mine ?
Ești sigur ?
Același tip ?
Ce ai aflat ?
Păi, nu cred că ce mi-ai adus aici e un M, domnule detectiv.
- Ce vrei să spui ? - Cred că e un W.
Și dacă este, ar putea foarte bine să fie emblema familiei Waters.
- Ai auzit de familia Waters ? - Da, desigur. Da.
E incredibil de captivant.
Există vreo șansă să-mi spui exact unde ai văzut asta ?
Îmi pare rău, nu pot să fac asta.
Tocmai am aflat că apartamentul d-nei Lonnigan era plătit de o corporație.
Se pare că a fost bona unei familii bogate.
Ghici cine conduce corporația.
- Cine ? - Dr Raymond Fontaine.
Pe bune ? Hai să-i facem bunului doctor o vizită. Mersi, Howie.
Oricând, Frank.
Parola contului: HULAHOOP14
Veranda a fost vopsită din nou.
Ceva ?
Nu.
Dr Fontaine ?
E cineva ?
Poliția.
Frank. Fii atent.
Ray...
Nu e al meu.
Plec.
De ce nu mergi să faci un duș și până când ești gata, eu o să mă întorc.
Bine ?
Și apoi o să ne ocupăm de...
Nu pleca nicăieri.
Unde aș putea să plec ?
Domnișoară Clayton, sunt detectiv Giardello.
Da, domnule detectiv ?
Uitați ce, nu vă sun cu cele mai bune vești.
Partenerul meu și cu mine l-am căutat pe dr Fontaine,
și îmi pare rău să vă informez că a fost găsit mort, a fost omorât.
Dacă sunteți cine cred eu că sunteți,
vă aflați în centrul a ceva foarte periculos.
- Îmi pare rău, domnișoară Clayton. - Ce mă fac ?
Venim spre dumneavoastră. O să ajungem acolo într-o oră.
Nu plecați și nu răspundeți la ușă, bine ?
Vă mulțumesc, domnule detectiv.
Hai să mergem.
Gloanțe oarbe Calibrul 38
Știu doar că nu vreau să mă implic în asta.
Cred că ar trebui să o inviți la cină.
Vreau să te scot afară.
Mi-a amintit de...
Știi tu, ai fost acolo.
Eu eram...
Eram doar un copil atunci.
Nu, nu poți să vorbești cu Ray. Nu poți să vorbești cu nimeni.
Trebuie să ai încredere în mine, fetițo.
Scuzați-mă.
Aș vrea să vorbesc cu cineva pentru a închide un cont.
Acela ar fi domnul Ross, managerul băncii.
Biroul lui e chiar acolo.
Mulțumesc.
Giardello.
Domnule detectiv, sunt Abigail Clayton.
Da, suntem pe drum. S-a întâmplat ceva ?
- Pe drum ? - Da, de când am vorbit ultima dată.
Când am vorbit ultima dată ? Acum două săptămâni ?
Nu, am vorbit acum mai puțin de-o jumătate de oră.
Nu, trebuie să vă înșelați. Eram la duș. Nu am vorbit la telefon.
- Nu cu dumneavoastră am vorbit ? - Nu. Dumnezeule !
- Cu ce pot să vă ajut ? - Aș dori să închid un cont.
Foarte bine.
Puteți să păstrați asta.
În regulă.
Închidere de cont.
Îmi puteți da parola contului, vă rog ?
Hulahoop14.
Gata.
Foarte bine, domnișoară Clayton.
Totul pare să fie în ordine aici.
Minunat.
Acum, înainte să încheiem, trebuie să vă pun câteva întrebări.
Îmi cer scuze, nu va dura decât câteva minute.
Justine Waters a hotărât să iasă din ascunzătoare.
Am rămas fără cerneală.
Va fi una din acele zile...
Se va afla la Banca Waters, Strada 59, colț cu Broadway.
Foarte bine.
Ați fost în orice moment nesatisfăcută de serviciile noastre ?
Nu.
Mă bucur să aud asta.
Folosește numele de Abigail Clayton.
Pot să vă întreb, care sunt motivele pentru care vă retrageți banii ?
Va purta o rochie neagră.
Plec din țară.
Minunat ! Plecați în Europa ?
Tocmai am fost la Paris cu logodnica mea.
Am stat la... Dumnezeule, cum se numea hotelul ăla ?
A fost minunat. Avea valeți și...
Doamne, cum se numea hotelul ?
Scuzați-mă.
Băieți, cum merge treaba ?
Aveți o zi plină, nu ?
Să vă hidratați.
Țineți minte, nu vă opriți decât pentru semafor și fuste scurte.
Vă simțiți bine ?
Da...
Trebuie doar să mă grăbesc. Am de prins un avion.
Lăsați lucrurile pe ultimul moment, nu ? O femeie pe gustul meu.
Tatăl meu spunea mereu:
"Dacă nu ai făcut-o în ultimul moment, nu ai făcut-o bine."
- Asta e amuzant. - E un tip amuzant.
În cele din urmă, putem face ceva pentru a ne îmbunătăți serviciile ?
- Nu. Ați fost minunat. - Vă mulțumesc.
Bine.
Mai aveți și alte întrebări la care vreți să vă răspund,
înainte să vă lichidăm contul ?
Da. Îmi puteți spune care e balanța contului ?
Nicio problemă.
Șapte douăzeci.
720 de milioane ?
Îi vreți pe toți în bancnote de un dolar ?
O să cumpărați Franța ?
Dumnezeule !
- 720 de milioane. - Dumnezeule.
Sunteți grozav de haioasă. 7,20 dolari.
Vreți un cec pentru ei ?
7,20 dolari. Nu e corect ?
Aveam 7,20 dolari pe numele meu.
Domnișoară Clayton, sunteți bine ?
Ce cauți aici ?
Am plecat.
Nu mai puteam să rămân acolo.
Te-ai asigurat tu de asta.
Putem să mergem undeva ca să vorbim ?
Nu cred că avem timp pentru asta, Abigail.
Am dat niște telefoane.
- Telefoane ? - Da.
Am sunat o mulțime de oameni.
Vreau să spun, ai stat ascunsă o grămadă de timp.
Asta e petrecerea ta de dezvăluire, Abigail.
De ce îmi tot spui Abigail ?
Așa i-ai spus că te cheamă. Nu-i așa ?
Asta ai vrut să faci.
Să-mi furi viața, să arăți ca mine, să-mi furi banii.
Sau poate că e Justine.
Îmi pare rău.
Am atâtea să-ți spun.
Nu cred că mai avem mult timp, sper că nu e o poveste lungă.
Te rog.
Trebuie să mai fie o cale.
Ar trebui să pleci.
Du-te.
E un cadavru în apartamentul tău.
Scuză-mă ! Scuză-mă, ești Justine Waters ?
Vă rog, plecați !
Nu !
Încotro ?
Aeroportul Kennedy.
Ce se întâmplă acolo ?
Au găsit-o pe fata aceea, Justine Waters.
Nu mai spuneți !
Nu aveți bagaje ?
Nu, fără bagaje.
Încotro vă îndreptați ?
Spre un loc călduț și sigur.
Călduț și sigur.
Și eu mi-am dorit întotdeauna să merg acolo, doamnă.
Nu, nu "doamnă".
Poți...
Poți să-mi spui Lillian.
Subtitrarea - BOGDAN VAMAN www.empire.ro